Село Хутори  . Площа 292га (0,2% від загальної площі Черкаського району), налічує 756 дворів. Населення становить 2 419 осіб.
        Довго пустувала земля, розташована за 8 км на південь від Черкас. Безземельні жителі с. Худяки Черкаського повіту почали заселяти ці місця, починаючи з 1907 року. Так поступово серед поля виник невеличкий хутірець, який одержав назву Тернівка. Біля ставу Штахурського в 1921році виник другий хутір - Данилівка. З 1922 року почалося масове переселення в ці місця жителів Лесьок, Червоної Слободи, Худяків, Талдиків. Так виник третій хутір, який став називатися Кирилівка. Поступово ці три хутори з’єдналися і утворили нинішнє село Хутори.
  	Жителі села вели одноосібне господарство. Були навіть сім'ї, які не мали робочої худоби.
Знаряддя сільськогосподарського виробництва в цей час були дуже примітивними: рало, серп, ціп, лопата, сапа - ось незначний перелік знарядь праці, якими доводилось обробляти одноосібним господарствам свої ділянки землі, тому урожайність полів була дуже низькою. Це відбивалось на матеріальному становищі жителів села. До 1923 року діти в селі не навчались. На селі було три чоловіки,які вміли читати і писати.В 1923 році в с. Хутори організовано школу. В першому навчальному році в ній навчалось45 дітей. Першим учителем цієї школи був син бідняка з с. Леськи Федоренко Кирило Григорович. Школа працювала в пристосованому приміщенні, купленому на кошти жителів села. В 1924 році в школі була організована піонерська організація, яка налічувала 12 осіб.Першими піонерами були: Папуша Анастасія Свиридівна, Погрібний Яків Йосипович, Костенко Яків Прокопович, Сторчоус Степан Трохимович.
В 1929 році організована комсомольська організація. Перші комсомольці села: Смертюк Дем'ян Кузьмович, Короп Петро Васильович, Олійник Прокіп Лукович, Нека Михайло Іванович, Марштупа Артем Калінович допомагали будувати нове життя на селі. Вони брали активну участь в організації колгоспу в 1929-1930 роках.Створюється сільськогосподарська артіль, яку очолює Воробкало Степан Степанович. Активними  організаторами колгоспу були Медведенко Іван Миколайович, Олексенко Яків Іванович, Олексенко Сергій Федорович,Смертюк Дем'ян Кузьмович, Олексенко Федір Максимович, Байда Іван Омелянович, Хабло Антін та інші. В цей час в адміністративному поділі організовується Хутірська сільська рада, яку очолив Черниш І.П., а секретарем -Шимко Ф.Т.
 Мале і неміцне колективне господарство часто змінювало керівників. Так в 1933 році колгосп очолив Байда І.О., а в 1935 - Хабло А.Л.
        В 1936 році за державні кошти в с. Хутори була збудована велика і красива школа. В цей час в ній навчались 110 учнів.
Господарство в цей час очолила Гладишева Анастасія Іванівна. Сільську раду в цей час очолив  Семененко Дем'ян Данилович. Населений пункт в той час нараховував біля 150 дворів.
На звітних зборах колгоспу в 1939 році головою було обрано Олексенка Якова Івановича, а сільську раду в цьому році очолив Олексенко Сергій Федорович.
        	Міцніло колгоспне господарство, молоділо село, заможно жили його жителі.
     	Але мирну працю радянських людей порушила Велика Вітчизняна війна.
         Минають роки, відлітають у вічність…Шістдесят років минуло з тієї тривожної ночі, коли замовкли останні постріли, прийшов мир, за який заплачено ціною життя мільйонів людей. Все далі відходять ті грізні роки, але не згасає пам’ять про тих, хто віддав заради Перемоги своє життя.
        Понад 200 односельчан стали на захист Вітчизни до лав Радянської армії. Довелося евакуювати з села все громадське господарство. Евакуацію організували Я.І.Олексенко та С.Ф.Олексенко.
        Вже 2 серпня 1941року німецькі загарбники захопили село.
        Фашисти спалили всі громадські приміщення, пограбували все те, що не було евакуйоване. Село, в якому кипіло життя, стало порожнім, глухим, непривітним. Більше сорока молодих жителів села було забрано в концтабори та на примусові роботи в німецьку неволю.
      	Та недовго господарювали в селі фашисти – вже в грудні 1943 року, під натиском Радянської армії, вони залишили його. Під Хуторами в грудні 1943-го точилися запеклі бої: німці кинули на лінію окопів 5 танків. Проте їх намагання переламати хід подій нічого не дали: 3 бронемашини так і залишилися на полі, догоряючи серед снігів. 
  	При відступі вороги спалили майже всі будівлі, розстріляли  багато мирних жителів. Від рук ворога загинув перший вчитель Хутірської школи К.Г.Федоренко. Він разом з іншими жителями села був заживо спалений у приміщенні школи.
      Колишні вихованці школи і жителі Хуторів І.М. Хмільківський, 
Г. Д. Гаркуша, Я. Й.Погрібний, О.А.Волочай (всього близько 200 чоловік) хоробро боролися на фронтах з німецькими загарбниками.
 І. М.  Хмільковський і Г.Д.Гаркуша закінчили службу в рядах радянської армії у званні підполковника.
        І. М. Хмільковський брав участь в обороні Москви в 1941 році. За бойову доблесть був нагороджений орденом Червоної Зірки, прикривав   підступи до Ленінграду, брав участь у штурмі Берліну. Після закінчення війни працював викладачем кафедри марксизму - ленінізму Черкаського педагогічного інституту ім. 300-річчя Воз’єднання України з Росією. Потім знову повернувся до лав радянської армії, в якій служив до 1960 року, після чого працював на педагогічній ниві.
        Віддав своє молоде життя за щастя нашого народу учитель А.О.Кожем’яка та 94 односельчан не повернулись з поля бою. Їх імена навіки викарбувані на обеліску Слави. 
      З родини К. О. Марштупи пішли на війну і віддали своє життя чотири брати : Микола, Яків, Антін, Іван. Чотири брати - соколи загинули і в родині М. А. Гуріненка: Мусій, Михайло, Петро, Іван. Смертю хоробрих на полях битви  загинули  три брати Велички: Степан, Григорій, Іван. Їх імена навічно занесені на стелу біля пам’ятника загиблим воїнам в центрі Хуторів.
       За звільнення Черкас і Хуторів віддав своє молоде життя росіянин Олексій Павлович Суриков, підбивши ворожий танк зв’язкою гранат. За хоробрість та героїзм у боротьбі  з фашистами  він посмертно удостоєний звання Героя Радянського Союзу, його ім’ям названо одну з сільських вулиць, воно відкриває скорботний список, викарбуваний на граніті. 
      Територія села була звільнена від фашистів 14 грудня 1943 року. При відступі фашисти спалили село, залишилось тільки 10 будинків. Колгосп очолив Мигаленко Андрій Тимофійович, а сільську раду Гуманенко Андрій Прокопович. З великими зусиллями будували приміщення для громадського тваринництва, майстерні, зерносховища.
     В 1946 році колгосп очолив Олексенко Яків Іванович, а сільську раду - Олексенко Сергій Федорович.  Поряд з економікою села в післявоєнні роки докорінно змінюється культура і освіта в населеному пункті. Відразу після звільнення села було відновлено роботу школи. В перші післявоєнні роки вона була початковою. Завідуючою школи працювала Руденко В.М., а потім Жирний І.В. В 1949 році школу було реорганізовано в семирічну. Директором школи було призначено Поповіченка Г.Д., згодом його змінив Усіченко В.І., а в 1962 році на цю посаду призначено Попова С.В.
До 1950 року головою правління колгоспу працювали Олексенко С.Ф. та Доброцький П.П.  В 1950 році господарство об'єднується зі Степанківським колгоспом. Сільська рада, яку в цей час очолював Олексенко С.Ф. а з 1953 року Гордієнко І.Д. в 1954 році також вливається в Степанківську сільську раду.
     В 1952 році знову утворюється самостійне багатогалузеве господарство "1Травня". Правління колгоспу очолив Волочай О.А.Він керував господарством до 1958 року - до повторного об'єднання з Степанками.
В 1961 році школу в с. Хутори реорганізовано у восьмирічну.
    В лютому 1963 року господарства знову роз'єднано.У Хуторах створено спецгосп по виробництву яєць. Очолив його ветеран війни Кульпін Олексій Михайлович.Економіка господарства швидко зростала. Прибутки господарства дали можливість розгорнути будівництво господарських і культурних об'єктів. В 1966 році розпочато будівництво нової школи на 320 місць. На кошти господарства було збудовано дорогу з твердим покриттям, яка стала частиною дороги Черкаси-Степанки, під'їздну дорогу до господарства і школи, інкубатор, медпункт, магазин. За високі показники по всіх галузях господарство у 50 річницю революції    було нагороджено пам'ятним прапором Черкаського обкому і облвиконкому та обласної професійної ради.За роки восьмої п'ятирічки в селі побудовано 104 колгоспних будинки, Будинок культури на 400 місць.В 1964 році закінчено електрифікацію і радіофікацію населеного пункту.
4 грудня 1968 року правління колгоспу вручило ключ від нової школи. 
В 1972 році спецгосп "1 Травня" було реорганізовано у птахофабрику "1 Травня". Економічні досягнення господарства дали можливість далі розвивати соцальну сферу села. В ці роки споруджено дитячий садок на 140 місць, два дванадцятиквартирні будинки, два гуртожитки, багато виробничих об'єктів.
	Протягом 1980-83 років в селі проведено газифікацію всіх індивідуальних будинків та переведено громадські котельні на газове опалення.Після виходу на заслужений відпочинок Кульпіна О.М., якому було присвоєно звання заслуженого працівника сільського господарства УРСР, господарство очолив Приходько А.Д. 
Директором школи в цей час працює ветеран війни Юхимчук М.Є., який змінив на цій посаді в 1979 році Попова С.В.
В  червні 1982 року знову відновлено Хутірську сільську раду. Головою сільської ради обрано Кононенко М.А, а секретарем - Кривко В.П.
Продовжується розвиток соціальної інфраструнтури села. Лише в 1987 році побудовано баню-сауну, в Будинку культури обладнано зал для проведення обрядів, заасфальтовано вул. Щорса, закладено будівництво медамбулаторії, розпочато будівництво багатоквартирних будинків та адмінприміщення птахофабрики.
В 1987 році  проходить зміна керівництва адміністрації школи та сільської ради. Головою сільської ради обрано Семенюк Р.Ф., а директором школи обрано (до цього часу директори призначались) вчителя історії Берестового І.Ф.
В даний час соціальна інфраструктура села включає:
Хутірську сільську раду (голова Гуриненко Андрій Оксентійович)
Хутірську загальноосвітню  школу I-III ступенів (директор Сербіна Алла Михайлівна)
Дошкільний навчальний заклад "Ластівка" (завідувач Кожем'яка Світлана Миколаївна)
Амбулаторія загальної практики сімейної медицини (головний лікар Коваленко Анатолій Григорович)
Будинок культури (директор Терещенко Володимир Миколайович)
Сільська бібліотека (завідувач Зеленько Галина Іванівна)
На території села діє три церкви:
-Українська православна церква Московського патріархату ( настоятель протоієрей Олег Капітонов)
 - Дві Церкви Євангеліських християн-баптистів (пастори Устенко Василь Митрофанович та   Простибоженко Павло Степанович.

Заслужені та знамениті хуторяни

Крутінь Михайло Семенович - нагороджений медаллю «За трудову доблесть»
Гаврюшенко Раїса Олександрівна - нагороджена орденом «Трудового  
              Червоного Прапора» медаллю « За трудову доблесть».
Орел Степан Савович- нагороджений орденом «Трудового Червоного       
               прапора» медаллю «За трудову доблесть»
Манько Євдокія Іванівна- нагороджена орденом «Знак пошани»
Волочай ВасильФедорович- нагороджений орденом «Знак пошани» медаллю                              
               «За трудову доблесть»
Орел Тетяна Антонівна- нагороджена орденом « Трудового Червоного   
                 прапора»
Кожем’яка Ольга Пилипівна - нагороджена орденом «Трудового Червоного                  
                  Прапора»
Лихограй Катерина Павлівна - нагороджена орденом «Трудового Червоного           
                  Прапора»
Короп Ганна Остапівна - нагородженна медаллю «За трудову доблесть»
Короп Іван Петрович - нагороджений медаллю «Слави» ІІІ ступеня
Крижанівський Володимир Григорович - нагороджений орденом «Знак 
                   Пошани», медаллю «За трудову доблесть»
Надточій Володимир Трохимович - нагороджений орденом «Знак Пошани»,  
                    медаллю «За трудову доблесть».